Nebe je níž, než by mělo, ale budoucnosti se Česko bát nemusí
Jsme velmi adaptabilní země a schopnost přizpůsobit se je jednou z definic inteligence
Jedna z ekonomických pouček zní, že v dobrých časech bychom měli spořit proto, abychom mohli z nahromaděných úspor vyhlazovat spotřebu v časech hubených, jít proti cyklu.
Jasně že tohle neplatí pro pětinu domácností, která žádné úspory nevytváří, ale mělo by to platit pro ty, které od covidových uzávěr, kdy se utrácet příliš nedalo, zvedly svoje vklady v bankách o 608 miliard korun. Jsou tu faktory, které spotřebitele děsí – od nečekaně vysoké inflace po šokující nárůst cen energií, kde mi reakce v podobě tvoření rezervy připadá naprosto racionální. Kdo má hypotéku nabranou v dobách, kdy se dala s trochou štěstí vyjednat za rekordně nízké sazby, ten si také potřebuje vytvořit finanční prostor na vyšší splátky, o nichž ví, že přijdou, až fixace skončí.
Dvanáctý měsíc v řadě
I s přihlédnutím k tomu všemu je však skutečnost, že ČSÚ hlásí pokles maloobchodního obratu za duben meziročně po odečtení nárůstu cen o 7,7 procenta, alarmující. Navíc pokračuje i meziměsíčně, o reálných 0,3 procenta, a dvanáctý měsíc v řadě. Když si to porovnáme s ostatními evropskými zeměmi, ve Španělsku, které má, pravda, mnohem nižší inflaci, se vesele utrácí (+7,8 procenta) a ještě zalitější sluncem je Kypr, kde meziroční nárůst dosáhl 9,4 procenta. Naopak ještě silnější maloobchodní chandra ovládá Maďarsko s meziročním reálným poklesem o 12,6 procenta a Estonsko (-10 procent).
Celý článek je dostupný předplatitelům týdeníku Hrot