Stravenky a kvazi peníze všeho druhu v koronavirových časech.
ilustrační foto | Tomáš Novák týdeník HROT
Jak podnítit spotřebu, když se do ní lidem nechce? Otázka, na niž hledá odpověď kdekterá vláda, jež vynaložila na podporu udržení poptávky domácností, které představují dominantní složku HDP, majlant, a skutek utek. Na rozdíl od světové finanční krize totiž byly rozpočty otevřené, což se samozřejmě všude promítlo na rychlém zhoršování salda veřejných rozpočtů. Jenže pokud se lidé bojí a nemají důvěru v budoucnost, valnou část neutratí, ale uspoří, cokoli jim vlády na bezprecedentním objemu transferů poskytnou.
V Česku se teď s oblibou „řeší“, jak vláda prošustrovala důvěru a jaké to má neblahé dopady na ochotu lidí utrácet. Není to triviální, a už vůbec ne bezdůvodná úvaha: protikrizová opatření sice stojí ohromné peníze, které budeme muset jednou splácet, ale o dost se míjejí toužebně očekávaným účinkem, když skončí na vkladech obyvatelstva, ale i firem v bankách. Depozita jsou na rekordních úrovních, stejně jako míra úspor. Jenže to není jenom náš problém: ochota utrácet a investovat je malá všeobecně (viz grafy).
Vouchery a stravenky
Když místo spotřeby stoupají úspory, propad HDP tím nezbrzdíte, a tak kromě různých kompenzací výpadku tržeb kdekdo koumá, jak by povzbudil postižené obory, jakmile se vynoří z lockdownu, nějakými pseudopenězi. Odsud momentální obliba nejrůznějších poukázek, moderně česky řečeno voucherů, které nemohou spotřebitelé utratit nijak jinak než právě za zboží či službu, a to ještě v nějakém konkrétním čase. U zboží dlouhodobé spotřeby na mysli vytanou různé druhy „šrotovného“, u služeb v těžce postiženém cestovním ruchu to byly pobytové poukázky na lázně.
Celý článek je dostupný předplatitelům týdeníku Hrot