Ústavní soud rozhodl, ty obecní ho prostě ignorují
Nedávno zveřejněný výzkum naznačuje, že čeští soudci mají silnou tendenci „neposlouchat“ Ústavní soud. Pro spravedlnost je to špatná zpráva
Právníci Jana a Jakub Drápalovi statisticky zkoumali vliv nálezu Ústavního soudu, týkajícího se podmíněného propuštění, na rozhodování nižších soudů. | Profimedia.cz
Autorita, jaké se mezi soudci těší nálezy Ústavního soudu, se až donedávna dala jen odhadovat. Mladí právníci a manželé Jana a Jakub Drápalovi šli na věc jinak. Místo popisování dojmů použili – ve světě obvyklý, zato v českém právu velmi málo používaný – empirický přístup a míru této autority se pokusili změřit exaktně. Zkoumali, jak se s ročním odstupem po vydání konkrétního nálezu Ústavního soudu změnilo rozhodování obecných soudů. A jejich zjištění nejsou zrovna optimistická: soudci napříč Českem dotyčný nález ignorovali. Otázkou je, jestli o něm nevěděli, nebo se jím prostě neřídili.
Sami soudci – týdeník Hrot oslovil jak ty ústavní, tak „neústavní“ – s výsledky výzkumu příliš nesouhlasí, popřípadě se k němu vyjadřují krajně opatrně. Asi nejsilnější námitka zní, že si jeho autoři vybrali nevhodnou a ne úplně typickou oblast práva. Ať už je to jakkoli, výzkumem naznačená tendence ignorovat Ústavní soud není dobrou zprávou – něco takového neprospívá spravedlnosti a z rozhodování justice to dělá nepředvídatelnou záležitost.
Jak zdůvodnit propuštění
Drápalovi se dlouhodobě zabývají trestní politikou státu, a tak si vybrali nález Ústavního soudu z listopadu roku 2018, který se týkal podmíněného propuštění jistého vězně. Samotný případ není ničím pozoruhodný, soudy řeší stovky podobných ročně. Jeho ústřední, byť neznámou (Ústavní soud jména anonymizuje) postavou je notorický recidivista, který od roku 1993 porušuje zákon a má za sebou několik trestů za (hlavně) majetkovou trestnou činnost. Dvakrát – v roce 1996 a 2000 – ho soud z trestu podmíněně propustil, ovšem v obou případech na svobodě znovu popustil uzdu své „vášni“ a podmínku porušil. V roce 2017 opět seděl ve vězení a ze svého jedenáctiletého trestu si odkroutil polovinu, což je nutná podmínka pro podání žádosti o podmíněné propuštění. Jeho žádosti ovšem Okresní soud v Ostravě nevyhověl, i když se za mřížemi choval naprosto vzorně a vysloužil si třicet kázeňských odměn a žádný trest. Soud to zdůvodnil velmi jednoduše – kriminální minulostí recidivisty.
Celý článek je dostupný předplatitelům týdeníku Hrot