Nemá-li být Česko za pár let závislé na dovozu elektřiny ze zahraničí, měl by stát podpořit plynové zdroje
Po ústupu od uhlí se nám výrazně zmenší manévrovací prostor. Zbývají jen obnovitelné zdroje, jádro a plyn. | Martin Pinkas
Fakta hovoří jasně. Česká republika je čím dál tím méně soběstačná ve výrobě elektrické energie. A dá se předpokládat, že situace se v tomto směru bude do budoucna nadále zhoršovat. Proč? Předně kvůli postupnému odstavování uhelných elektráren a zákazu spalování uhlí. Otazník se vznáší i nad jadernými zdroji. Životnost Dukovan končí mezi lety 2035 až 2037 a zatím není jisté, zda Státní úřad pro jadernou bezpečnost vydá povolení na dalších deset let provozu. A rozhodnutí ohledně stavby nové dukovanské jaderné elektrárny za stovky miliard korun by mělo definitivně padnout až v roce 2029. Mimochodem, nová jaderná elektrárna by i tak měla pokrývat jen deset procent spotřeby elektřiny v zemi.
Česká závislost
Co nám tedy vlastně zbývá? Jaderná elektrárna Temelín a obnovitelné zdroje, hlavně v podobě solárních a větrných elektráren. Ty ovšem při současných technologiích nemohou plnohodnotně výpadek při výrobě elektřiny nahradit. Takže pokud to sečteme a podtrhneme, Česká republika by se podle analýz zhruba od roku 2030 měla stávat výrazně závislou na dovozu elektřiny ze zahraničí. A to rozhodně není dobrá zpráva.
Strategii Česka v oblasti energetiky definuje Statní energetická koncepce (SEK). Identifikuje mechanismy, které zajišťují bezpečnost státu v zásobování energiemi. Předpokládá především větší různorodost zdrojů a zájem na udržení plné nezávislosti v oblasti dodávek tepla a elektřiny, ale bez významného vývozu vyrobené energie. Mimochodem v SEK najdeme i formulaci, že je zapotřebí, aby byla „udržena kladná výkonová bilance elektřiny a zajištěna přiměřenost výkonových rezerv a regulačních výkonů…“
Celý článek je dostupný předplatitelům týdeníku Hrot