Dveře nejsou jenom stavební prvek, ale i designová záležitost, říká Dušan Vrtal, předseda představenstva firmy Sapeli.
Předseda představenstva Sapeli Dušan Vrtal | Tomáš Novák týdeník HROT
Životní dráha Dušana Vrtala se hodně podobá příběhům mnoha potomků firemních „otců zakladatelů“. Ještě na střední škole začal chodit do továrny na brigády, postupně si prošel všemi pozicemi a dnes přebírá rodinnou společnost nejvýznamnějšího domácího výrobce dveří. „Chtěli jsme něco revolučního,“ vykládá předseda představenstva Sapeli nadšeně o dveřích Muteo, „nějakým řízením osudu jsme se potkali se špičkovým průmyslovým designérem Petrem Novaguem a za pár měsíců byly na světě dveře, které nejsou jen deska. Najednou se rozbila tisíc let vžitá představa o dveřích.“
Vychovávali vás od mládí jako pokračovatele rodinné firmy?
Pokračovatelem měl být jako prvorozený můj bratr. Při rodinném sezení to ale odmítl. Stáli jsme před rozhodnutím, zda firmu prodáme, nebo ji budu muset vzít já. A prodávat se nám nechtělo.
Pamatujete si na začátky firmy, když ji otec rozjížděl?
Začátky firmy ano, tátu moc ne, protože skoro nebyl doma. Ráno před šestou už byl ve fabrice a vracel se někdy kolem šesté sedmé večer. Táta založil Sapeli v roce 1992 s panem Procházkou, který továrnu restituoval. Pan Procházka byl „starej Baťovec“, v 66 letech se přestěhoval do Polné ze Šumperka, pořídil si do práce kanape a myslím, že tam i spal. S tátou začínali od píky, s úvěrem, žádný miliardář za nimi nestál. Ve finále byly dveře trefa do černého. Sledovali trendy, které už byly v Německu a v okolních státech běžné, zatímco tady se stály fronty na dva typy: byly tu k dostání bílé dveře, mahagon a slonová kost, ovšem dosti nevalné kvality. Postupně začali dávat dohromady modelové řady dveří a generovat kapitál. Všechno, co se vydělalo, se investovalo zpátky. Firma se během pár let rozrostla na 376 lidí, v současnosti nás je i s dceřinými firmami zhruba pět set.
Celý článek je dostupný předplatitelům týdeníku Hrot